АРАБСКИ НОЩИ
В главните роли: МИЛИ АВИТАЛ
АЛЪН БЕЙТС
ДЖЕЙМС ФРЕЙН
ЧЕКИ КАРИО
ДЖЕЙСЪН СКОТ ЛИЙ
ДЖОН ЛЕГУИЗАМО
ВАНЕСА МЕЙ
ДЪГРЕЙ СКОТ
РУФЪС СЮ УЕЛ
Само за един миг.
Още, още!
По-късно. Магиите изтощават. А аз съм на 542 години.
Не изглеждаш на повече от 200. - Да, все същият злодей съм.
Само да си почина малко и продължаваме.
Сценарист: ПИТЪР БАРНС
Режисьор: Стив Барън
Благодаря, че не ме издаде на твоя приятел демона.
Той не ми е приятел, а съпруг. Държи ме затворена, защото е ревнив.
Аз те спасих от него.
Трябва да се любиш с мен, докато съпругът ми спи.
Не го ли направиш, ще го събудя и той ще ти откъсне главата.
Не отново, господарю.
Джафар, пак онзи кошмар.
Убих жената на демона, преди тя да ме убие.
Това продължава, откакто жена ви се опита да направи същото.
Аз я убих. - Беше нещастен случай.
Да, така беше. - Аллах е велик. Вече сте свободен.
Никога няма да се освободя от нея. Тя още ме преследва.
Не си ли намеря жена до пълнолуние, царството ще бъде дадено на брат ми.
Проклет да бъде! - Баща ви искаше да се ожените.
Ако си взема нова жена и тя ще се опита да ме убие.
Но ако не се ожените в скоро време, ще загубите царството.
Дори демонът беше предаден. Всички жени са коварни.
Не е вярно. Просто сте имали лош късмет.
Няма друг начин освен да екзекутирам съпругата си.
Всички сме имали подобни мисли.
Ще се оженя, ще вдигнем сватба, но на сутринта ще убия съпругата си.
Преди тя да го е сторила. Дано смъртта й не създаде проблеми.
Намери ми съпруга от харема. - Някоя без планове за бъдещето.
И нека си остане между нас. Повикай палача.
Той бил опиянен от богатството, но това не е краят на историята.
След като Дубан бил обезглавен, кралят облизал пръстите си
и запрелиствал страниците от книгата на покойника.
Но както се взирал се в думите, паднал възнак - мъртъв.
Страниците били напоени с отрова и кралят сам предизвикал смъртта си.
Видяхте ли, господарке? За шести път тази седмица.
Слушат ви в захлас часове наред. Това е чудо.
Хората се нуждаят от приказките повече, отколкото от хляба насъщен.
Това е дъщеря ми Шехерезада, Дясната ми ръка. Нямам тайни от нея.
Как е султанът? - Червеят на лудостта го гложди.
Напомня ми Гилгамеш, краля на Ур, чийто приятел...
Можете ли да излекувате султана? - Не, само Аллах може да стори това.
А как се е излекувал Гилгамеш? - С помощта на една млада жена.
Аматьорка. Никой не знае как. Късметът на начинаещия.
Това е доста травмиращо за опитен професионалист като мен.
Откога Шахриар е тежко болен? Той беше много весело дете.
Всички го обичаха. - Лудостта неусетно обзема душата.
Така не ни помагаш. - Лесно е да се говори отстрани.
Да потърся ли второ мнение? - Разбира се. Ще дойда утре.
Не знаех, че е толкова сериозно. - Опитвам се да го запазя в тайна.
Татко, изглеждаш ужасно. - Не е чудно.
Укротявам най-опасния луд - онзи, който притежава власт.
Разбираш ли какво е нужно? - Знам си работата, господарю.
Искате съпругата ви да бъде убита на сутринта след сватбата.
Рано сутринта. - Ще има известни усложнения.
Тя вече ще е султанка, и не може да бъде обесена или обезглавена.
Обясни ми по-подробно. - Успокойте се. Има други начини.
Мога да я удуша. - Точно това искам.
Но не и с конопено въже, ако е царска особа.
Защо всичко е против мен? - Мога да използвам копринено въже.
Можете да разчитате на мен.
Достатъчно, момичета.
Султанът ще ни убие. - Кой ви каза това?
Майка ми го е научила от готвача, а той от помощника на палача.
Майка й никога не греши. Научих го от една слугиня, а тя от стражата.
Ще се ожени за една от нас, а на сутринта ще я екзекутира.
Защо му е да го прави?
Няма да спре, докато не избие всички ни.
Сигурна съм, че това е слух.
Не се тревожете. Ще говоря с баща ми.
Трябва да поговорим. - Какво правиш тук?
Татко, облечи се. Спешно е. - Покойната ти майка е виновна.
Побързай, да не кажат, че се срещаш с жени в сауната.
Боят се, че няма да е само една. Може да му хареса да убива.
Ако не беше султан, щяха да го затворят, докато му мине.
Беше толкова мило момче.
Веднъж паднах, докато се катерехме по любимото дърво на баща му.
Той превърза раната ми.
Какво ще правя, дъще? Не мога да направя това.
Как да избера момиче от харема, като знам, че го осъждам на смърт?
Мисля, че имам решение на проблема. Аз ще се омъжа за султан Шахриар.
Няма да ти позволя да се жертваш заради мен.
Не го правя заради теб, татко. Нито заради момичетата от харема.
Правя го заради мен и Шахриар. Обичам го.
Не. Ти обичаш момчето, което е бил, а не мъжа, който е сега.
Момчето в него още е живо. - Но трудно ще го откриеш.
Той е изцяло променен.
Не само предаде жена си и брат си. Властта е прояла душата му отвътре.
Въобразяваш си, че ще го промениш, но нито ти, нито друг ще успее.
Отказвам да повярвам. - Шехерезада, чуй ме.
Ти си всичко, което имам. Умолявам те, не го прави.
Мога да го спася от самия него. Не знам как, но вярвам, че ще успея.
Застанеш ли там, за да се омъжиш, подписваш смъртната си присъда.
Ако ме обичаш, горещо те умолявам, не го прави.
Татко, знам какво правя. - Нямаш идея с какво се захващаш.
Господарю, брат ви Шахзенан иска да ви даде благословията си.
Дано се задави с нея. - Той иска да се помирите.
Това ще е добре за мира.
Помислете за народа. Покажете им, че отново сте братя.
Шахзенан, убий го!
Любов моя.
Дано този път имаш повече късмет. Бившата ти жена ме обикна в миг.
Как ще разберем, че е готов? - Султанът ще ни повика.
Розовото ще отива на султанката.
Имате отличен вкус.
Господарю, помните ли ме? Като деца играехме заедно в палата.
Но после аз заминах. - Не помня нищо от детството си.
А и какво да помня? Бях дете.
Какво има, господарю?
Не ти вярвам.
Става нещо, за което не знам. Ти си дъщеря на Джафар, а той...
... ти позволи да се омъжиш за мен.
Не спирам да сънувам. Вече 40 нощи.
Не мога да спя. Затова сънувам.
Баща ми пие чаша вино с бисквитка, преди да си легне.
В нощ като тази мъжът не трябва да спи.
Заповядайте.
Какво не е наред?
Бисквита... със сусам. Не обичам сусам.
Нещо смешно ли казах? - Не.
Но сусамът ме подсети за една история. Да я разкажа ли?
Не обичам приказки.
Тази ще ви хареса. Тя е за Али Баба и 40-те разбойници.
40 разбойника? Сънувам 40 нощи, а приказката е за 40 разбойника.
Колко странно! - Да.
Но не по-странно от самата история.
Али Баба бил беден млад мъж и живеел в покрайнините на Дамаск.
Най-добрият му приятел имал гърбица, 4 крака и огромни зъби.
В цяла Сирия едва ли имало по-умна камила от Шафран.
Единственият роднина на Али Баба бил по-големият му брат - Касим.
Знам, Шафран. Касим!
Събуди се! Време е да ставаш.
За разлика от по-малкия си брат Касим бил много мързелив.
Казах ти, че не обичам приказки.
Ако не заинтригуваш слушателя от първия миг, всичко е свършено.
С мен е свършено.
Чакай, още не съм ти разказала за Черния Кода.
По онова време в царството вилнеели свирепи банди.
Черният Кода бил предводител на най-безмилостната от тях.
Чудовище. Черният Кода.
Всички били в опасност. - Какво общо има той с Али Баба?
Той го направил богат и прочут.
Керваните пътували със страх - къде и кога ще ги нападнат.
Черният Кода бил прочут с умението си да се маскира.
Али Баба събирал дърва за огрев и ги продавал. Той бил добър човек.
Шафран, така трудно се забогатява. А аз имам наистина добри идеи.
Да правим вишновка, като поливаме вишневите дървета с алкохол.
Не си права. Идеята си я бива.
Мислиш, че приближава опасност ли? Май имаш право.
Предупреждението на Шафран спасило Али Баба.
Понякога животните са по-умни от господарите си.
И можеш да им вярваш.
Сезам, отвори се!
Долу!
Това сигурно е Черният Кода.
Как ти се струва?
Звучи като името на онези семенца, които майка ми слагаше в бисквитите.
Сезам...
Сезам, отвори се!
Долу, момчета!
Долу!
Сезам, отвори се!
Шафран, богати сме!
Подобно нещо можеш да видиш само в съня си. Не в твоя, а в моя.
Вали. Мамо, прибери прането.
Мама е мъртва от 5 години. Ставай!
Какво има за закуска? - Чист въздух. Защо спиш накрая?
За да падна по-лесно. - Ставай. Искам да ти покажа нещо.
Да се махаме. Ако разберат, че сме влезли в пещерата им...
Ами моят дял? - Не искам всичко за себе си.
Ще делим наполовина? - Разбира се.
Отивам в пещерата за моя дял. - Не, опасно е.
Мога да се грижа за себе си.
Тогава поне вземи Шафран. Ще ти покаже пътя и ще те пази.
Но Шафран е камила.
"Нима мислиш, че имам нужда някаква камила да се грижи за мен?"
Али Баба и Шафран кимнали в знак, че Касим има нужда някой да го пази.
С какво Касим бил по-различен?
Али Баба има нещо, което Касим не притежавал. Добро сърце.
Нима доброто сърце пази хората? - Познаваш ли някой с добро сърце?
Не. - Няма значение.
С помощта на Шафран Касим открил пещерата на разбойниците.
Отвори се...
Как беше?
Отвори се...
Али Баба дал на Касим две бисквити, за да му напомнят вълшебната дума.
Сезам, отвори се!
Долу, момчета!
Трябва да доведа Шафран.
Отвори се...
Как беше?
Царевица, отвори се!
Ечемик, отвори се!
Сезам, отвори се!
Сетих се. Сезам, отвори се!
Докато Касим търсел смъртта си, Али Баба си наел прислужница.
Да му помага - нали бил богат.
Как изглеждала Моргиана? - Някой казват, че била красива.
Няма съмнение, че била умна и много независима.
Явно е приличала на теб. - На мен ли?
Не изобщо не приличала на мен.
Ни най-малко.
Това е всичко, господарю.
Шафран, къде е брат ми?
Къде е Касим?
Това ще послужи за урок на тези, които душат наоколо.
Дали е имало още някой с него? - Едва ли. Щеше още да е с него.
Отървете се от драконите. Няма полза от тях.
Горкият Касим. Трябваше да го спра. - Недей да се обвиняваш.
Трябва по-бързо да се махнем оттук. - Не.
Трябва да го вземем с нас.
Не е разумно. Ако не намерят трупа, ще разберат, че е имал близки.
Може да се опитат да те открият и да сторят същото и с теб.
Права си, но трябва да го погребем както му е редът.
Не можем да оставим лешоядите да оглозгат костите му.
Той е мой брат.
Погребението било великолепно. Седмици наред се говорело за него.
Явно Касим е бил доста известен. Имал е много приятели.
Надявам се, че сте доволен. - Отлична работа.
Оплаквачите на Дамаск са прочути. Никой не може да се мери с тях.
Само как се вживяваше Мустафа! Никъде няма оплаквачи като тези.
Освен погребалните услуги, предлагаме плач и тракане със зъби.
Не ни забравяйте, ако почине още някой ваш роднина.
Явно не е бил сам.
Аллах да се смили над нас. Беше грешка. Трябва да я поправя.
Ограбили са ни. Бижутата и монетите са изчезнали.
Какво да правим?
Колко липсват? - Няколко торби.
Били са най-много двама-трима.
Трябва да ги потърсим в Дамаск. - Да, но къде?
Взели са трупа, за да го погребат. Ще разпитаме за богато погребение.
Много умно, главатарю. Никога нямаше да се сетя.
Нито аз.
Спестете ми ласкателствата си.
В града ще се движим маскирани - по двама или трима.
Иначе ще ни обесят.
Хората на Черния Кода се промъкнали незабелязано в града.
Крадците не смятат кражбата за нещо нередно, освен ако те са потърпевши.
Мъчно ми е.
Новата къща не ти ли харесва? - Разбира се.
Но ми се иска и Касим да беше с нас. Липсва ми.
Естествено. Той ти беше брат.
Хубаво е на човек да му провърви.
Но още по-хубаво е да има с кого да сподели щастието си.
Хората на Кода попаднали на следа.
Те изровили тялото на Касим, за да са сигурни, че няма грешка.
Това е принадлежало на Касим, брат на Али Баба, забогатял наскоро.
Знаеш ли къде живее Али Баба?
В скъпа къща, на хълма, с изглед към парка.
Чудесно място за живеене... - Няма да я купувам.
Искам да убия него и всички останали в къщата.
Колко от нас искаш да дойдат с теб? - Всички до един.
Не знам колко ще трябва да убием.
Но как ще минем покрай охраната? - Знам как.
Искам Али Баба и близките му да бъдат избити до утре вечер.
Злият Кода стигнал градските порти, за да убие Али Баба и всички в дома.
Какво има? - Нищо, господарю.
Какво станало с Моргиана? Какво се случило после?
Черният Кода убил ли ги?
Не знаеш ли края? - Разбира се, че го знам.
Но съм уморена. Вече съмна.
Не е възможно. За мен никога не настъпва утро. Винаги е нощ.
Загубих представа за времето.
Няма ли да продължиш? - Добре, ще продължа, но...
Най-хубаво е да се разказва нощем - поне за мен.
Трудно е да постигнеш същия ефект, когато слънцето грее.
Не мислите ли?
Това е номер. Искаш да ме изиграеш.
Не! Какво има, господарю?
Искам да се запознаеш с едни хора.
Кои са тези хора?
Приятели, султанке.
Не се плашете. - Не се приближавайте. Господарю...
Господарю, не!
Ще довършиш приказката за Али Баба утре вечер.
Ако приказките, които разказвам не са интересни, хората си тръгват.
Ако ти не заинтригуваш слушателя, с теб е свършено.
Не се оказа толкова лесно, колкото предполагах.
Изгубих го като слушател още в самото начало.
Казах ти, първият миг е изключително важен.
Прекъснах разказа си когато разбойниците се промъкват в Дамаск,
за да убият Али Баба.
С какво? - С каруца.
Твърде обикновено.
Трябва да е нещо по-екзотично.
Ще започнеш разказа си отначало. Трябва да грабнеш вниманието му.
Но как? - Минавах покрай голямата джамия
един час след залез слънце, когато се сблъсках лице в лице...
... със смъртта.
Нападнаха ли те?
Видя ли? Заинтригувах те.
Лудостта не го е напуснала - ще те убие. Уредих бягството ти.
Късно е. Ти ще бъдеш наказан, а момичетата от харема - убити.
Ще рискуваш живота си? - Обещах да помогна.
Ако го накарам да слуша разказа ми, може би ще се промени.
Не звучиш убедително като преди. - Така е.
Черният Кода пристигнал в Дамаск с цялата си шайка да убие Али Баба.
С една необикновена каруца.
В нея в делви били скрити хората му. Но как обяснил какви са тези делви?
Какво е това, старче? - 40 делви олио за лампите в палата.
40 делви с олио? Това е много умно.
Макар да носел зло сърце, Черният Кода явно имал бистър ум.
Да, точно така.
Али нямал представа за опасността, която го грозяла.
Не се боял, а трябвало.
Как да го предпазим? Той е мечтател.
Всички тези планове за забогатяване!
Трябва някой да се грижи за него.
Да, обичам го.
Но дали той ме обича?
Ти си камила. Какво разбираш от любов?
Извинявай. Ти си умна камила.
Целият се схванах в тази делва.
Надясно, към къщата на Али Баба!
Лимон с индийско орехче, господарю. - Благодаря, Моргиана.
Можеш да ме наричаш Али.
Ще стоя до късно и ще разработвам планове за печелене на пари.
Защо, господарю? Т.е. Али... Вече си богат.
Просто извадих късмет. Няма вечно да ми върви.
Искам да знам, че ще се справя, дори ако късметът ми изневери.
Ще се върнем след два часа, когато всичко утихне
и ще избием всички в къщата. - С удоволствие, главатарю.
Някаква каруца е спряла отвън. - Това е един търговец.
Носи делви с масло за двореца. Помоли да престои няколко часа.
Огледа ли добре каруцата? - Да.
Колко ти плати? - Абсолютно нищо.
Имаме ли още масло? - Утре ще трябва да купя.
Нали търговецът носел делви с масло. - Да.
Да ни даде малко за през нощта.
Ще му платим на сутринта.
Понякога нещо незначително като мъждукаща лампа решава съдбата ти.
Слава на Аллах. Скоро ще ги избием.
Този човек има блестяща идея да отглежда термити с крака на маси.
Трябва да инвестирам. - Те са тук.
Кои? - Убийците, чийто пари си откраднал.
Имам идея. Последвай ме.
Главатарю, ти ли си?
След малко нападаме.
Чухте ли това? Ще ги нападнем всеки момент.
Разбойниците били избесени до един. Всичко свършило.
Всъщност не съвсем.
Али Баба устроил пиршество в чест на победата си над Черния Кода.
Атракцията на вечерта бил прочутият в целия ислямски свят...
Настрадин.
Да празнуваме, защото с Моргиана смазахме хората на Черния Кода...
... като буболечки.
Помоли Моргиана да ни потанцува! Тя е невероятна танцьорка.
Нямах представа. Не разбирам нищо от танци.
Ще ти покажа.
Това не беше забавно. Ни най-малко.
Моргиана, какво направи?
Всички убиват. Жените са дяволски изчадия.
Убиват без причина. - Тя имала основателна причина.
Видях татуировката, докато танцувах.
Какво щях да правя без теб?
Какво станало с двамата после?
Най-сетне на Али Баба му хрумнала една добра идея.
Той се оженил за Моргиана.
Не е бил умен, но е бил късметлия. Нуждаел се от някоя като Моргиана.
Донякъде си прав. - Можел е да се сприятели с мъж.
Но тя се оказала отлична съпруга.
Може би се случва понякога, но много рядко.
Веднъж сте извадили лош късмет, но... - Лош късмет!
Тя се опита да ме убие. А аз я обичах.
Още ли я обичате?
Нека гние навеки в земята. - Смъртта не променя нищо.
Тя се опита да ме убие! - Това е без значение.
Ако обичаш достатъчно силно...
можеш да простиш всичко.
Това ли е краят на приказката? - Не.
Фейсал и жена му Сафил от Константинопол били на сватбата.
Фейсал ушил роклята на булката.
Той бил един от най-добрите шивачи.
Но двамата с жена му все изглеждали като препарирани.
На сватбата те срещнали приятел, когото не били виждали от години.
Кой бил той?
Един човек с гърбица. Наричали го...
Бакбак. - Хубаво име.
Той също го харесвал - както и повечето неща у себе си.
Включително и гърбицата си.
Без нея нямало да стане любимият шут на султана.
Винаги съм издържал близките си. Нищо не им е липсвало.
Като изключим чичо ми Абдула, издирван за двуженство и убийство.
В този ред.
Като се върнали в Константинопол, Фейсал поканил Бакбак на вечеря.
А той обичал да похапва на аванта.
Синбад бил толкова грозен, че дори смъртта отвръщала очи от него.
Всички го отбягвали с отвращение. Пъхал банана напречно в устата си.
Жена му била като спаружена ябълка.
Не можело да не я погледнеш пак - първият път не вярваш на очите си.
На сватбата им всички целували младоженеца.
Бакбак?
Мисля, че е мъртъв.
Мъртъв ли? Не може да мъртъв.
Шегуваш се, нали? Това е поредната ти шега.
Сигурно се е задавил. В гърлото му е заседнала някоя рибена кост.
Горкият! Да уведомим властите. - Ще обвинят нас.
Беше нещастен случай. - Няма значение.
Той беше любимецът на султана. Ще ни сочат с пръст като убийци.
Ще останем без клиенти.
Репутацията ни ще пострада. Ще изгубим доверието и доходите си.
Какво да правим? - Да го заведем при лекаря до нас.
Не му трябва лекар, а гробар. - Имах предвид да го оставим там.
И да прехвърлим вината на друг?
Добра идея.
Почти стигнахме.
Да го оставим тук. - Добре.
Да тръгваме.
Има ли някой?
Какво обичате?
Водим един приятел при д-р Езра. Дано не е твърде късно.
Никога не е твърде късно за д-р Езра. - Сериозно?
Ще го повикам. Приятелят ви не изглежда добре.
Да тръгваме.
Езра, имаш пациент. - Поредният безпаричен скитник.
Не, този си плати и чака отвън.
Покани го, преди да си е отишъл.
Стои на стълбите. Внимавай да не...
Езра! Кажи нещо.
Трябва да си носиш очилата.
Езра! Какво ти е? - Не знам.
Как така не знаеш? Нали си лекар!
Какво да ти кажа? Какво като съм лекар.
Г-не, приятелите ви казаха, че не се чувствате добре.
Съпругът ми може да ви помогне. - Не може.
Разбира се, че можеш. - Не мисля.
Той е мъртъв.
Пребил се е по стълбите. - Ужасна злополука.
И не само това. Дойде на лекар и сега е мъртъв.
Какво ще стане с репутацията ти? - Струва ми се познат.
Шутът на султана!
Горкият Бакбак. Познавах го добре.
Обречени сме. Ще обвинят нас. Ние сме чужденци.
Помогни ми да го кача горе.
Интересно как импровизират хората, щом им се наложи.
Те трябвало да поемат риск, макар, че можели да загубят всичко.
Няма нищо по-лошо от това да си сам в чужд град.
Вдигни ръцете му, за да се провре.
Това никак нямаше да му хареса. - Глупости!
Щеше да го погледне откъм забавната му страна.
Буда, дай ми знак, че не съм сам в тази чужда страна.
Разбойници! Крадци!
Ръцете ми сеят смърт.
Мъртъв е. Предупредих те.
Познавам те. Ти си Бакбак - шутът на султана.
Защо се спусна през комина ми?
Искал си да разсмееш целия град, но този път шегата е за твоя сметка.
Не, ще бъде за моя сметка. Ще кажат, че съм те убил.
Ще ме обесят.
Трябва да измисля нещо.
Убийци! Нападат ме! Няма да измъкнеш пари от мен.
Няма да получиш нищо!
Стража! Хванете този човек! - Какво стана?
Опита се да ме убие.
Мъртъв е. Ти си го убил. - Чудесно.
Ти си пиян. - Това е Бакбак.
Бакбак? - Шутът на султана. Убил си го.
Защо ми е да го убивам? Та аз дори не го познавах.
Съдията ще реши дали е така.
А когато това стане, ще те обесим.
Процесът срещу Джером Грибин бил събитието на годината.
Съдия по делото бил прочутият Задик.
Бил некадърен, но нали бил съдия - никой не забелязвал това.
Предлагам да бъде осъден на смърт чрез обесване.
Защо го убихте? - Помислих, че иска да ме ограби.
Нима? 40 години раздавам правосъдие и не съм чул по-глупаво оправдание.
Направих грешка. - И още как.
Бакбак ще липсва на целия град. Няма да има друг като него.
Шегаджия докрай.
Добре казано, нали?
Запиши го, преди да съм го забравил.
Бакбак озаряваше живота ни. Даряваше ни с буен заразителен смях.
Смях от сърце. Имаше голямо сърце, нищо, че беше дребен човечец.
Ние го познавахме, обичахме го и се смеехме с него.
Ще го помним до края на дните си.
Осъждам те на смърт чрез обесване.
Не! Недейте, умолявам ви!
Не го правете! - Кой е този китаец?
Аз убих горкия Бакбак и го натиках в онази ниша.
Не, аз убих горкия Бакбак и го пуснах в комина на Хай Чинг.
Не, аз убих го убих. - Не разбирам.
Аз бях. Ръцете ми сеят смърт.
Аз налетях върху него в тъмното. - Късоглед е. Не бива да го бесите.
Задави се с рибена кост. - Още съм най-добрият шивач в града.
Ред в залата!
Ще хапна един шиш-кебап.
Ваше величество!
Кой уби моя шут Бакбак?
Аз бях!
Кого да обеся, господарю?
Никого. Било е нещастен случай.
Бакбак беше не само мой шут, но и мой приятел.
Доколкото го познавам, би погледнал на своята кончина
като на последна шега.
Той е забавен не само жив. Дори мъртъв ни кара да се смеем.
Това ли е краят на приказката? - Не съвсем...
Като излезли навън, те видели... - Това е друга приказка.
Но е най-хубавата от всички - необикновена, пълна с напрежение...
Не се опитвай да ме изиграеш.
Искам да чуя края на приказката. В нея има нещо дяволско. Виждам...
... демони.
Във всяка приказка има поука. - Каква е поуката в тази?
Фейсал, д-р Езра и останалите се научили да поемат отговорност.
Това важи за всички нас.
Но тогава Бакбак нямаше да ни разсмива и след смъртта си.
Прав си. Приказките не са прости, както си мислим. Следващата е за...
Не!
Господарю, какво не е наред? Какво мога да направя за вас?
Току-що едва не те убих, а ти питаш какво да направиш за мен?
Тревожа се за теб. - Тревожи се за себе си.
Загрижена съм за теб, любов моя. - Защо?
Защото те обичам.
Но защо? - Ти имаш нужда от мен.
Това не е добре. Пропусна още една възможност.
Брат му не би го допуснал. Шахзенан никога не се колебае.
Той е приятел на палача.
Някои смятат, че неподходящият брат е султан.
Каза, че си се срещал със смъртта. - Не съм, разминахме се на улицата.
Разказах на един приятел за това и той сподели, че също я е срещал.
Смъртта го изгледала зловещо. Беше толкова уплашен, че замина.
Отидох да се срещна със смъртта, за да разбера какво става.
И? - Ще ти разкажа някой друг път.
Научи се да държиш публиката нащрек.
Докато напускали съдебната зала, най-известният магьосник на Африка,
Мустафа, минал от там - на път за Самарканд.
Бил обаятелен човек с остър поглед, който смразявал човек от 20 крачки.
Щом влезел в някое помещение, мишките се качвали върху столовете.
Но не той е героят в тази история. - А кой?
Синдбад.
Аладин.
Това беше измама.
Всичко е нагласено. - Безспорно. Всички го видяха.
Така почтените хора като нас губят честно спечелените си пари.
Което показва, че не си струва да си почтен.
Да се връщаме на работа.
Извинете.
Портфейлът ми! Ограбиха ме!
Какво стана, господине?
Онзи младеж, който се блъсна в мен, открадна портфейла ми.
Видях накъде отиде. Последвайте ме!
Дръжте крадеца!
Кой е в онази карета?
Да разберем.
Коя е тя? - Принцеса Зубейда.
Тя е дъщеря на халифа. Да се махаме. - Влюбен съм.
Ти пък откъде се взе? - От другия край на света.
От Африка. - Какво искаш от мен?
Успокой се, Аладин. Да ти приличам на някои от хората на халифа?
Спокоен съм. Откъде знаеш името ми? - Приятел съм на покойния ти баща.
Не знаех, че е имал приятели. - Малко. Само аз.
Голям хитрец. Офейкваше за миг. - Наистина си го познавал.
Искаш ли да забогатееш? - Да, но бързо.
Така е най-добре.
Нечиста сделка. - Може да се каже. Но пък доходна.
Какво трябва да направя? - Първо да проверя дали си подходящ.
Добре.
Призори бъди пред градските порти. Задръж я в знак на добрата ми воля.
Мамо, вече го направих. - Малко предпазливост не вреди.
Познавал баща ти. Ти повярва ли му? - Не, но парите са истински.
20 жълтици са много пари. Какво ли ще иска в замяна?
Толкова плащат за четири убийства.
Жълтиците са само 1 9. - Нима обвиняваш клетата си майка?
Взела си една жълтица. - Видя ли ме?
Не, но познах по тежестта. - Уплаших се, че вече не съм сръчна.
Едва ли ще изгубиш уменията си. Няма по-добра крадла от теб.
Умееш да ласкаеш, разбойнико.
Внимавай при срещата с Мустафа. - Имай ми доверие.
И баща ти все това повтаряше. Но никой не му вярваше.
Двамата напуснали Самарканд. Аладин не вярвал на Мустафа,
но щом ставало дума за пари, бил готов да поеме известен риск.
Не че се хваля, но в магиите нямам равен на себе си.
Щом си толкова могъщ, за какво съм ти аз?
Всяка сила си има граници. Искам да вземеш нещо вместо мен.
Аз не мога поради сложни причини, свързани със законите на магията.
Досадни са, но трябва да се спазват. - Защо избра мен?
Не повярва, че познавах баща ти? - Нито за миг.
Кражбата е в кръвта ти.
Какво искаш да направя? - Ще влезеш в една гробница.
Там ще намериш една стара лампа. Искам да ми я донесеш.
В коя гробница?
В онази там. - Колко?
Ще го обсъдим, като се върнеш. - Не, сега. Или няма да отида.
50 златни монети. - Моля те, не ме обиждай.
И не искай да ти вярвам. Не се доверявам и на сянката си.
200. - Дадено. Ето половината.
Даде ги много лесно. Трябваше да поискам повече.
Напомняш ми за мен като млад.
Вземи този пръстен. Потъркай го, ако попаднеш в беда.
Беда ли? Каква беда? 200 жълтици не са достатъчно.
Вече се договорихме. Не се опитвай да ме измамиш.
Или, кълна се в перата на Хектор, няма да доживееш до сватбата си.
Кой е Хектор? - Гарван, най-добрият ми приятел.
Аладин не знаел в какво се забърква. Ако знаел, нямало да приеме парите.
Но като се замисля, може би щял.
Хайде, върви!
Аладин, взе ли лампата?
Дай ми я, за да излезеш по-лесно. - Не се бой. Мога и с нея.
Дай ми я. Ти си добро момче. - Не съм добро момче.
Дай ми я или много ще ме ядосаш.
А аз вече съм бесен. Да не мислиш, че ще се хвана на този стар номер?
Ще избягаш с лампата, без да ми платиш.
Това е обида за професионализма ми. Плати ми и ще си получиш лампата.
Смяташ, че ще офейкам с нея? - Да, имаш лукав поглед.
Ах, ти долна измет. - Мразя да ме наричат така.
Смятах да ти дам повече, но сега ще те пратя вдън земя.
Щом искаш лампата, задръж я. Проклет да си!
Върви по дяволите!
Мустафа, защо все губиш търпение?
Сега остана без лампа.
Има много чудни предмети за крадене. Да тръгваме.
Аладин бил в беда. А тогава може да те спаси само чудо.
Кой си ти? - Омар Каям.
Аз съм духът от пръстена. Кой друг? Виж. Знак за автентичност.
Преди да отговоря на друг въпрос, какъв цвят беше пушекът ми?
Ако е син, значи съм в меланхолия и трябва да отделя време за себе си.
Какво искаш? Имам врагове, имам мигрена...
Какво искам аз ли?
Искам да изляза.
Все "искам, искам". Ами аз?
"Измъкни ме оттук! Отведи ме у дома. И то незабавно."
Аллах! Помощ! Ще умрем. Не искам да умра.
Стегни се! - Пощади ме! Аз съм само на 790.
Разкайвам се. Моля те! Ще се подложа на диета.
Измъкни ни оттук!
Някога да си чувал вълшебната думичка "моля"?
Не можеш да се държиш с мен като с роб, слуга или нещо по-низше.
Ясно ли е?
Светлина! Не виждам.
Заслепен съм. Ужасно светло е.
Кокалите ме болят. Прибирам се.
Нищо не разбирам.
Защо беше нужно най-добрият крадец, да му донесе тази стара лампа?
Сигурно струва нещо. Иначе защо ще си прави труда?
Прав си, синко. Може би е безценна антика.
Не стой като истукан. Говори с него. - Защо аз?
Аз съм само една бедна вдовица, а и лампата е твоя.
Добър вечер... приятелю.
Кажи нищожен простосмъртни. - Кой си ти?
Не си ли чувал за мен? Аз съм духът от лампата.
Желания, жажда за богатство, мечти, Власт, насилствена смърт...
Последното не си го чул.
Ти като духа от пръстена ли си?
Като духа от пръстена ли?
Аз, който оспорвам волята на Аллах!
Неговата сила е нищожна в сравнение с моята.
Роднини ли сте? - Не.
Може би. Не знам. Резултатът от теста беше спорен.
Какво можеш да правиш? - Какво мога да правя ли? Не знам.
Да кажем всичко - като начало.
Така започнало всичко.
Аладин, потомственият крадец разбрал, че може да има всичко.
Трябвало само да го поиска.
И какво си пожелал? - Трябва да почака до утре вечер.
Искам да го чуя сега, не утре вечер. Ти си виновна.
Правиш приказките завладяващи - с острия си ум, обаяние и...
... с красотата си.
Какво общо има тя с разказването?
Дори за миг да загубя интерес, не откъсвам поглед от лицето ти.
Кажи ми какво станало с Аладин.
Утре вечер, господарю. - Това е заповед.
Приказката няма да е същата, ако я разказвам по заповед.
Играеш си с мен!
Нали помниш какво стана с Мустафа? Изгуби търпение и остана без лампа.
Моля те, кажи ми. - Утре вечер.
Палач!
Почакай до утре вечер.
Какво ново?
Един човек иска да ви види. Идва от Багдад.
Палачо... Какво те води тук?
Господарю, в лудостта си брат ви реши да убие съпругата си.
Видяхте ли? Луд е. - Но не може да го направи.
Султанката е още жива. - По-добре. Значи е слаб.
Хората биха последвали един луд, но не и слаб човек.
Не дойдох тук, за да предам господаря си,
а да защитя интересите си.
Султанът е твърде мекушав, за да убива.
Тоест, аз оставам без работа.
А не съм забелязал вие да се боите да използвате въже, секира или нож.
Ако двамата размените местата си...
Не се бой - ще имаш много работа.
Багдад ще бъде пълен с ешафоди. На всеки ъгъл ще има бесилки.
Ще бъдат златни времена. Обещавам.
Благодаря, господарю.
Потегляме към Багдад.
Моя любов, ще отмъстя за теб.
Но той не се смеел, нали? - Точно така. Не се смеел.
Оставих те жива, за да довършиш приказката за Аладин.
Поне го направи както трябва.
И така, имало буря, нали? - Да.
Какво казваш? - Аз съм твой покорен слуга.
Не те разбрах. - Нищо.
Само цитирах някои подробности от договора ни, така да се каже.
Длъжен си да ми се подчиняваш? - Да ти се подчинявам ли?
Трябва да те подложа на страдания, да те накарам да...
Да, можеш да имаш всичко, което поискаш.
Какво ще кажеш да спреш дъжда?
Сигурно имаш и друго желание, което мога да изпълня.
Влюбен съм в принцеса Зубейда, дъщерята на халифа.
Любов?! - Не я познавам. Видях я на улицата.
Обикновено е в препълнена стая, колкото и странно да изглежда.
Искам я.
Мога да ти дам много неща, но нямам власт над човешкото сърце.
Можеш да имаш всичко на света, а ти мислиш за някакво момиче,
което дори не е достойно за теб.
Можеш да ни дадеш каквото поискаме? - И то веднага, майко.
Не ме наричай майко. Мога да ти бъда правнучка.
Можеш ли да ни дадеш пари?
Не съм чувала някой да иска това. Ти ще си първата.
Купища пари! Ако имаш пари, не ти трябват вълшебства.
Това ли е, което искаш? Всички искат пари.
Пожелай си нещо ново и вълнуващо.
Какво ще кажеш за летяща машина? - Защо?
За да летиш навсякъде по света ли? Да ти сервират питиета и ядки?
Летяща машина! По-добре да се ограничим с парите.
Път за принцеса Селех Алкуз Суман!
Майката на Аладин грубо парадирала с богатството си.
Но както обикновено, имало ефект.
Ваше величество, има още петиции - И то важни.
Синът ти, Гюлнар, не смята така.
Ваше величество, негово височество Аладин Ебн Алкуз и майка му -
Принцеса Селех Суман.
Защо са тук? Те не са в списъка. Ваше величество, не знам кои са.
Сигурно си много разтревожен. Как минахте през охраната?
Като им се представихме. - Как по-точно?
По неустоим начин.
Наистина. Никой царедворец не би устоял на подобни дарове.
С майка ми го донесохме от Суман. - Харесват ли ви, Ваше величество?